_______________
(1) Внутрішній огляд переносних цистерн, призначених для перевезення тільки однієї речовини, може не проводитись або замінятись іншими випробуваннями чи процедурами перевірки, визначеними компетентним органом або уповноваженою організацією.
(2) За погодженням з компетентним органом гідравлічне випробування під тиском корпусів цистерн, призначених для перевезення порошкоподібних і гранульованих речовин, може не проводитись або замінятись випробуваннями на герметичність. Для цистерн з вакуумною ізоляцією випробування та перевірка внутрішнього стану можуть замінятись випробуваннями на герметичність та вимір вакууму.
(3) На вимогу компетентного органу між періодичними перевірками додатково може проводитись випробування на герметичність.
(4) Елементи і трубопроводи повинні піддаватися випробуванням з періодичністю, встановленою інструкцією з упакування Р200, наведеною в пункті 4.1.4.1 додатка А до ДОПНВ, чи іншими нормативними документами.
( Пункт 4.5.14 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ N 613 від 27.06.2006 )
4.5.15. Забороняється наповнювати вбудовані цистерни, знімні цистерни, контейнери-цистерни, переносні цистерни, транспортні засоби-батареї та багатоелементні газові контейнери, а також надавати їх для перевезення після закінчення терміну дії останньої періодичної перевірки. Але цистерни, що були наповнені до закінчення цього терміну, можуть перевозитись у строк не більше трьох місяців після закінчення терміну дії цього останнього періодичного випробування.
Порожні неочищені вбудовані цистерни, знімні цистерни, транспортні засоби-батареї, переносні цистерни, контейнери-цистерни та багатоелементні газові контейнери можуть перевозитись після закінчення терміну їх чергового випробування тільки для проходження перевірок.
4.5.16. У разі виявлення будь-якого небезпечного дефекту цистерна вилучається з експлуатації і знову допускається до неї лише після усунення цього дефекту і проходження випробувань.
4.5.17. Якщо в результаті ремонту, зміни конструкції чи дорожньо-транспортної пригоди виникають сумніви щодо цілісності корпусу цистерни та працездатності її обладнання, проводиться позачергова спеціальна перевірка.
4.5.18. Випробування та перевірки здійснюються експертом уповноваженого компетентного органу. За результатами видаються відповідні свідоцтва з обов'язковим переліком речовин, що можуть бути допущені до перевезення в цій цистерні.
4.6. Винятки
4.6.1. У разі якщо вантаж внаслідок його хімічних, фізичних та біологічних властивостей не може бути допущений до перевезення жодним з вищезазначених способів або вимоги цих Правил не можуть бути виконані, Державтоінспекцією МВС України у конкретному випадку допускається відхилення від вимог цих Правил за умови надання висновку уповноваженого органу у галузі екології про можливість такого перевезення. У цьому висновку обов'язково вказуються необхідні заходи щодо забезпечення безпеки перевезення. У разі необхідності надається висновок інших компетентних органів.
4.6.2. Допуск до перевезення небезпечного вантажу з відхиленням від вимог цих Правил видається в письмовій формі.
( Пункт 4.6.2 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ N 613 від 27.06.2006 )
5. Загальні вимоги до транспортних одиниць та їх обладнання
5.1. Транспортна одиниця, завантажена небезпечними вантажами, не повинна включати більше одного причепа або напівпричепа.
5.2. На транспортних одиницях, що перевозять небезпечні вантажі, мають бути такі засоби пожежегасіння:
а) на кожній транспортній одиниці має бути не менш як один переносний вогнегасник для гасіння пожеж класів A, B і C ємністю 2 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншого відповідного вогнегасного складу), придатний для гасіння пожежі у двигуні, якщо транспортний засіб не обладнано автоматичним або стаціонарним пристроєм для такого гасіння, або в кабіні транспортної одиниці;
б) на транспортних одиницях, дозволена максимальна маса яких з вантажем становить понад 7,5 т, - один або більше переносних вогнегасників для гасіння пожеж класів A, B і C сукупною ємністю 12 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншого відповідного вогнегасного складу), принаймні один із яких має мінімальну ємність 6 кг;
в) на транспортних одиницях, дозволена максимальна маса яких з вантажем становить понад 3,5 т, але не більше 7,5 т, - один або більше переносних вогнегасників для гасіння пожеж класів A, B і C сукупною ємністю 8 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншого відповідного вогнегасного складу) і принаймні один із яких має мінімальну ємність 6 кг;
( Підпункт "в" пункту 5.2 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ N 613 від 27.06.2006 )
г) на транспортних одиницях, дозволена максимальна маса яких з вантажем становить 3,5 т або менше, - один або більше переносних вогнегасників для гасіння пожеж класів A, B і C сукупною ємністю 4 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншого відповідного вогнегасного складу).
Значення ємності вогнегасника(ів), необхідного(их) відповідно до підпункту 5.2а цих Правил, може бути відняте від значення мінімальної сукупної ємності вогнегасників, необхідних відповідно до підпунктів б), в) чи г).
5.3. На транспортних одиницях, що перевозять небезпечні вантажі і зареєстровані до 31 грудня 2002 р., мають бути такі засоби пожежегасіння:
а) не менш як один переносний вогнегасник ємністю 2 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншого відповідного вогнегасного складу), придатний для гасіння пожежі у двигуні, якщо транспортний засіб не обладнано автоматичним або стаціонарним пристроєм для такого гасіння, або в кабіні транспортної одиниці та який при його використанні для гасіння вантажу, що зайнявся, перешкоджає поширенню пожежі, дозволяючи боротися з нею;
б) не менш як один переносний вогнегасник ємністю 6 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншого відповідного вогнегасного складу), придатний для гасіння шин та гальм, які зайнялись, або вантажу та який при його використанні для гасіння пожежі в двигуні або кабіні транспортної одиниці перешкоджає поширенню пожежі.
На транспортних засобах, дозволена максимальна маса яких з вантажем становить 3,5 т або менше, може бути лише один переносний вогнегасник ємністю 2 кг сухого порошку (чи еквівалентної кількості іншого відповідного вогнегасного складу).
5.4. Положення пункту 5.2 цих Правил застосовуються до всіх транспортних одиниць, що перевозять небезпечні вантажі після 31 грудня 2007 р.
5.5. Конструкція вогнегасників повинна запобігати виділенню токсичних газів вогнегасних речовин, що в них містяться, як у звичайних умовах перевезення, так і під впливом температури, що виникає при пожежі.
5.6. Переносні вогнегасники повинні бути опломбовані, мати маркування про відповідність стандарту та напис, що вказує дату закінчення терміну придатності.
5.7. Вогнегасники повинні встановлюватися на транспортних одиницях так, щоб в будь-який час бути легко доступними для екіпажу транспортного засобу, а також щоб бути захищеними від впливу погодних умов з метою уникнення зниження їх експлуатаційної надійності.
5.8. Кожна транспортна одиниця, що здійснює перевезення небезпечних вантажів, в обов'язковому порядку укомплектовується таким обладнанням:
а) не менш як одним противідкотним упором на кожний транспортний засіб; при цьому противідкотний упор має відповідати вимогам РСТ УССР 1804-87;
б) не менш як двома конусами із світловідбивною поверхнею, миготливими ліхтарями жовтого кольору з автономним живленням або знаками аварійної зупинки, що відповідають стандарту;
в) жилетами оранжевого кольору із світловідбивними елементами та переносними ліхтарями для кожного члена екіпажу;
г) засобами захисту органів дихання при перевезенні газів, які мають токсичні властивості, або виробів, що містять такі гази;
ґ) засобами індивідуального захисту та обладнанням, необхідними для прийняття додаткових та спеціальних заходів у разі аварії та надзвичайної ситуації, зазначеними в письмових інструкціях (аварійній картці).
6. Вимоги, що стосуються базових транспортних засобів
6.1. Базові транспортні засоби EX/II, EX/III, FL, OX та AT, допущені до перевезення небезпечних вантажів, повинні відповідати вимогам цього розділу.
Вимоги, які застосовуються для конкретних типів транспортних засобів, визначаються згідно з таблицею 4 (рубрикація, подана в таблиці, відповідає рубрикації тексту розділу).
Таблиця 4
Вимоги, що стосуються базових транспортних засобів EX/II, EX/III, AT, FL та OX
6.2. Електрообладнання
6.2.1. Електропроводка
6.2.1.1. Діаметр проводів живлення повинен бути досить великим для запобігання перегріву. Проводи повинні бути добре ізольовані. Всі електроланцюги, за винятком наведених нижче, повинні бути захищені плавкими запобіжниками чи автоматичними вимикачами заводського виготовлення.
Запобіжники та автоматичні вимикачі не застосовуються в електроланцюгах, що з'єднують:
а) акумуляторну батарею з системою холодного пуску та зупинки двигуна;
б) акумуляторну батарею із генератором;
в) генератор з блоком плавких запобіжників або вимикачів;
г) акумуляторну батарею зі стартером двигуна;
ґ) акумуляторну батарею з корпусом електричної або електормагнітної системи, що вимикає зносостійку гальмівну систему;
д) акумуляторну батарею з електричним механізмом, що служить для підйому осі балансира.
6.2.1.2. Електропроводка надійно закріпляється та прокладається таким чином, щоб проводи були добре захищені від механічного та термічного впливу. Не захищені запобіжниками електроланцюги повинні бути якомога коротші.
6.2.2. Головний перемикач акумуляторної батареї
6.2.2.1. Головний перемикач акумуляторної батареї, що служить для розмикання електричних ланцюгів, повинен розміщуватись якомога ближче до акумуляторної батареї.
6.2.2.2. Пристрій управління головним перемикачем акумуляторної батареї має встановлюватись у кабіні водія в легкодоступному для водія місці. Крім того, він має бути помітним. Цей пристрій захищається від випадкового спрацювання за допомогою захисного кожуха, подвійного вимикача тощо. Додатково можуть встановлюватись інші пристрої управління головним перемикачем акумуляторної батареї, які мають належне маркування та захищені від випадкового спрацювання.
6.2.2.3. Головний перемикач акумуляторної батареї повинен мати кожух зі ступенем захисту IP65 відповідно до міжнародного стандарту МЕК 529.
6.2.2.4. З'єднання електричних контактів з перемикачем повинно мати ступінь захисту IP54. Це не є необхідним, якщо контакти знаходяться в захисному кожусі, яким може слугувати відсік акумуляторної батареї. У цьому випадку досить захистити контакти від короткого замикання, ізолювавши їх, наприклад, за допомогою гумового ковпачка.
6.2.3. Акумуляторні батареї
Виводи акумуляторних батарей повинні бути електроізольовані або закриті ізолюючою кришкою акумуляторного відсіку. Якщо акумуляторні батареї розміщені не під капотом автомобіля, вони повинні встановлюватись у спеціальному відсіку, що має вентиляцію.
6.2.4. Електропроводка, що постійно перебуває під напругою
6.2.4.1. Частини електрообладнання, у тому числі з'єднувальні проводи, що можуть залишатись під напругою при роз'єднаних контактах головного перемикача акумуляторної батареї, повинні бути розраховані на використання в небезпечній зоні.
6.2.4.2. З'єднання електрообладнання з головним перемикачем акумуляторної батареї, що перебувають під постійною напругою, повинні бути захищені від перегріву за допомогою плавких запобіжників, автоматичних вимикачів, обмежувачів струму тощо заводського виготовлення.
6.2.5. Електрообладнання, розміщене позаду кабіни водія
6.2.5.1. Електрообладнання, розміщене позаду кабіни водія, повинно бути сконструйованим, виготовленим та захищеним таким чином, щоб у звичайних умовах експлуатації транспортного засобу, а також у разі удару чи деформації виключалась можливість займання або короткого замикання.
6.2.5.2. Електропроводка (крім проводів датчиків антиблокувальної гальмівної системи), розміщена позаду кабіни водія, повинна бути захищена від ударів, стирання та зносу при звичайних умовах експлуатації транспортного засобу. Приклади захисту електропроводів наведені в додатку 5 до цих Правил.
6.2.5.3. Забороняється використання освітлювальних пристроїв (ламп розжарювання), що мають нарізні цоколі.
6.2.5.4. Електричні з'єднання між автомобілями та причепами повинні мати ступінь захисту IP54 відповідно до міжнародного стандарту МЕК 529 та конструкцію, яка унеможливлює випадкове роз'єднання.
6.3. Гальмівна система
6.3.1. Загальні положення
Автотранспортні засоби та причепи, призначені для перевезення небезпечних вантажів, крім технічних положень, зазначених у цих Правилах, мають відповідати всім відповідним технічним вимогам ДСТУ UN/ECE R 13-09: 2002 "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження транспортних засобів категорій M, N і O стосовно гальмування" (міжнародних Правил N 13 ЄЕК) з дотриманням зазначених у ньому термінів застосування.
6.3.2. Антиблокувальна гальмівна система
6.3.2.1. Автотранспортні засоби з максимальною вагою понад 16 т або допущені до буксирування причепа максимальною вагою понад 10 т обладнуються антиблокувальною гальмівною системою категорії 1 відповідно до ДСТУ UN/ECE R 13-09: 2002 "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження транспортних засобів категорій M, N і O стосовно гальмування" (додатка 13 до міжнародних Правил N 13 ЄЕК).
6.3.2.2. Причепи максимальною вагою понад 10 т повинні бути обладнані антиблокувальною гальмівною системою категорії А згідно з ДСТУ UN/ECE R 13-09: 2002 "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження транспортних засобів категорій M, N і O стосовно гальмування" (додатком 13 до міжнародних Правил N 13 ЄЕК).
6.3.2.3. Антиблокувальна гальмівна система повинна запобігати блокуванню коліс транспортного засобу, що рухається зі швидкістю понад 15 км/год. Ця вимога не застосовується до тієї частини гальмівної системи, що керується зносостійкою гальмівною системою, яка функціонує за рахунок гальмування двигуном.
6.3.2.4. У разі відмови антиблокувальної системи комплексні чи комбіновані сповільнювачі, що використовуються у зносостійкій гальмівній системі, повинні автоматично вимикатися.
6.3.3. Зносостійка гальмівна система
6.3.3.1. Зносостійка гальмівна система призначена для обмеження швидкості транспортного засобу на довгому спуску без використання робочої, аварійної чи стоянкової гальмівної системи. Вона може виконуватись у вигляді одного пристрою або комбінації кількох пристроїв, які можуть керуватися автономно.
6.3.3.2. Автотранспортні засоби, що мають максимальну вагу понад 16 т, або такі, що допущені до буксирування причепа максимальною вагою понад 10 т, повинні бути обладнані зносостійкою гальмівною системою, яка відповідає таким вимогам:
а) зносостійка гальмівна система повинна бути розрахована на кілька стадій ефективності, у тому числі нижню, розраховану на порожній транспортний засіб. Якщо зносостійка гальмівна система автотранспортного засобу функціонує за рахунок гальмування двигуном, то вважається, що різні передавальні числа забезпечують різні стадії ефективності;
б) експлуатаційні характеристики зносостійкої гальмівної системи повинні відповідати вимогам ДСТУ UN/ECE R 13-09: 2002 "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження транспортних засобів категорій M, N і O стосовно гальмування" (додатка 5 до міжнародних Правил N 13 ЄЕК) (випробування типу II A) для транспортного засобу, дозволена максимальна маса якого складається із власної максимальної ваги в завантаженому стані та ваги причепа в завантаженому стані і при цьому не перевищує 44 т. Якщо експлуатаційні характеристики зносостійкої гальмівної системи транспортного засобу не відповідають цим вимогам, він може зчеплюватись тільки з причепом, на якому встановлена така система, та за умови обладнання пристроєм керування зносостійкою гальмівною системою причепа.
6.3.3.3. Зносостійка гальмівна система, якою обладнуються причепи, повинна відповідати вимогам ДСТУ UN/ECE R 13-09: 2002 "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження транспортних засобів категорій M, N і O стосовно гальмування" (додатка 5 до міжнародних Правил N 13 ЄЕК) та вимогам цих Правил.
6.3.4. Аварійна гальмівна система причепа
6.3.4.1. Причіп обладнується ефективною системою гальмування чи його утримання в разі розриву зчеплення.
6.3.4.2. Причіп обладнується ефективним гальмівним пристроєм, який діє на всі колеса, приводиться в дію за допомогою робочих гальм транспортного засобу-тягача та забезпечує автоматичну зупинку причепа в разі розриву зчеплення.
6.4. Запобігання небезпеці виникнення пожежі
6.4.1. Кабіна транспортного засобу
6.4.1.1. Для виготовлення кабіни водія повинні використовуватися слабозаймисті матеріали.
6.4.1.2. Якщо кабіна водія виготовлена із займистих матеріалів, позаду неї встановлюється екран з металу чи іншого незаймистого матеріалу, ширина якого повинна бути не менше ширини цистерни. Усі вікна в задній стінці кабіни чи в екрані повинні бути герметично зачинені та виготовлені з вогнетривкого безосколкового скла з вогнетривкими рамами. Крім цього, між цистерною і кабіною чи екраном має залишатись понад 150 мм вільного простору.
6.4.2. Паливні баки
Паливні баки транспортного засобу розміщуються так, щоб у разі будь-якого витоку паливо стікало на землю, не потрапляючи на нагріті частини транспортного засобу чи вантаж.
Паливні баки з бензином обладнуються ефективною полум'явідбивною заслінкою, яка захищає отвір наливної горловини, або пристроєм, що герметично зачиняє горловину бака.
6.4.3. Двигун
Двигун транспортного засобу обладнується та розміщується таким чином, щоб не створювати небезпеки для вантажу внаслідок перегріву чи займання. У варіанті транспортних засобів EX/II та EX/III використовується двигун із займанням від стиску.
6.4.4. Система випуску відпрацьованих газів
Усі елементи системи випуску відпрацьованих газів розміщуються чи захищаються так, щоб не створювати небезпеки для вантажу внаслідок перегріву чи займання. Частини системи випуску відпрацьованих газів, розміщені безпосередньо під паливним баком (дизельне паливо), повинні віддалятися від нього мінімум на 100 мм або відокремлюватись теплозахисним екраном.
6.4.5. Зносостійка гальмівна система
Транспортні засоби, обладнані зносостійкою гальмівною системою, розміщеною за задньою стінкою кабіни водія та здатною нагріватись при експлуатації, обладнуються надійно закріпленим теплозахисним екраном, який встановлюється між цією системою та цистерною або вантажем таким чином, щоб не відбувалось будь-якого нагріву стінки цистерни або вантажу. Крім того, цей теплозахисний екран повинен захищати гальмівну систему від будь-якого, у тому числі аварійного, витоку або викиду речовини, що перевозиться.
6.4.6. Опалювальні пристрої
6.4.6.1. Опалювальні пристрої та їх система випуску відпрацьованих газів мають конструюватись, розміщуватись, захищатись чи закриватись у такий спосіб, щоб уникнути будь-якої небезпеки перегріву та займання вантажу. Ця вимога вважається виконаною, якщо паливний резервуар і система випуску відпрацьованих газів цих пристроїв задовольняють вимоги, установлені для паливних баків і систем випуску відпрацьованих газів транспортних засобів.
6.4.6.2. Опалювальні пристрої повинні відключатись:
а) вручну - з кабіни водія;
б) після вимкнення двигуна транспортного засобу (у цьому разі опалювальний пристрій може бути знову ввімкнений вручну водієм);
в) після приведення в дію на транспортному засобі насоса для завантаження (розвантаження) небезпечних вантажів.
6.4.6.3. Допускається робота опалювальних пристроїв у режимі інерції після їх відключення. Після вимкнення двигуна або ввімкнення насоса подача повітря в камеру згоряння повинна бути припинена за допомогою відповідних засобів після циклу роботи в режимі інерції протягом не більше 40 с. Дозволяється використовувати лише ті опалювальні пристрої, теплообмінник яких витримує скорочений цикл роботи в режимі інерції протягом 40 с при звичайних умовах їх експлуатації.
6.4.6.4. Опалювальні пристрої повинні вмикатися тільки вручну.
6.4.6.5. Використання опалювальних пристроїв, що працюють на газоподібному паливі, забороняється.
6.4.7. Пристрій обмеження швидкості
Механічні транспортні засоби, які здійснюють міжнародні перевезення та дозволена максимальна маса яких становить понад 12 т, обладнуються пристроєм обмеження швидкості до 90 км/год. відповідно до положень міжнародних Правил N 89 ЄЕК "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження: I. Транспортних засобів стосовно обмеження їх максимальної швидкості; II. Транспортних засобів стосовно встановлення пристроїв обмеження швидкості (ПОШ) офіційно затвердженого типу; III. Пристроїв обмеження швидкості (ПОШ)".
6.4.8. Пристрої зчеплення причепів
Пристрої зчеплення причепів з автотягачами повинні відповідати вимогам ДСТУ UN/ECE R 55-00: 2002 "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження механічних деталей зчіпних пристроїв составів транспортних засобів" (міжнародних Правил N 55 ЄЕК).
6.5. Додаткові вимоги до транспортних засобів EX/II та EX/III
6.5.1. Матеріали, що використовуються в конструкції кузовів транспортних засобів
У конструкції кузовів забороняється використовувати матеріали, здатні утворювати небезпечні сполуки з вибуховими речовинами та виробами, що перевозяться.
6.5.2. Опалювальні пристрої, призначені для обігріву вантажного відділення транспортних засобів
6.5.2.1. Опалювальні пристрої повинні відповідати вимогам пунктів 6.4.6.1, 6.4.6.4, 6.4.6.5 цих Правил та таким вимогам:
а) вимикач може бути встановлений за межами кабіни водія в легкодоступному місці;
б) пристрої можуть вимикатись із зовнішнього боку вантажного відділення;
в) теплообмінник за звичайних умов експлуатації може мати цикл роботи в режимі інерції понад 40 с.
6.5.2.2. Не дозволяється встановлювати опалювальні пристрої в кузовах транспортних засобів. Паливні баки, джерела живлення, повітрозабірники та вихлопні труби, що використовуються для функціонування опалювального пристрою, не повинні встановлюватись у вантажному відділенні, отвір для випуску нагрітого повітря не повинен перекриватися вантажем, упаковки не повинні нагріватися вище 50 град.C.
6.5.3. Транспортні засоби EX/II
Транспортні засоби EX/II проектуються та виготовляються так, щоб захистити вибухові речовини та вироби від впливу кліматичних умов. Вони можуть бути закритого типу або криті брезентом чи іншим аналогічним матеріалом. Матеріал покриття повинен не промокати, бути міцним до розриву, важкозаймистим і під час перевезення натягнутим таким чином, щоб перекривати борти з усіх боків не менш ніж на 200 мм і утримуватись у такому положенні за допомогою запірного пристрою. Вантажне відділення закритих транспортних засобів не повинно мати вікон, а всі отвори повинні мати щільні двері або кришки, що зачиняються.
6.5.4. Транспортні засоби EX/III
Транспортні засоби повинні бути закритого типу. Поверхні, що стикаються з вантажем, включаючи передню стінку, виготовляються суцільними. Ізоляційні властивості та жароміцність кузова мають бути аналогічними ізоляційним властивостям та жароміцності перегородки, яка складається із зовнішньої металевої стінки та вогнетривкої деревини завтовшки 10 мм. В іншому разі кузов конструюється таким чином, щоб протягом 15 хвилин від початку пожежі, яка може статися під час експлуатації транспортного засобу, полум'я не проникло через його стінки та внутрішня поверхня кузова не нагрілась вище 120 град.C. Усі двері обладнуються запірними пристроями та конструюються в такий спосіб, щоб забезпечити їх закриття з перекриванням один одного.
6.5.5. Вантажне відділення та двигун
Двигун транспортного засобу повинен знаходитись попереду вантажного відділення. Розміщення двигуна під вантажним відділенням допускається за умови, що тепло при його роботі не створює небезпеки для вантажу та не нагріває внутрішню поверхню вантажного відділення вище 80 град.C.
6.5.6. Вантажне відділення та інші елементи конструкції транспортних засобів
Конструкція транспортних засобів EX/II та EX/III повинна забезпечувати захист внутрішньої поверхні вантажного відділення від нагріву вище 80 град.C.
6.5.7. Електрообладнання
Номінальна напруга не повинна перевищувати 24В. Електрообладнання, розміщене у вантажному відділені, повинно бути пилонепроникним (зі ступенем захисту IP54 або рівноцінним ступенем захисту). У разі перевезення небезпечних вантажів 1-го класу небезпеки групи сумісності J, воно повинно мати ступінь захисту не менше IP65 (наприклад, вибухонебезпечна оболонка ЕЕхd).
6.6. Додаткові вимоги, що стосуються конструкції кузовів транспортних засобів, призначених для перевезення небезпечних вантажів в упаковках (окрім транспортних засобів EX/II та EX/III), а також для перевезення небезпечних твердих речовин навалом (насипом)
6.6.1. Опалювальні пристрої, призначені для обігріву вантажного відділення транспортних засобів, мають відповідати таким вимогам:
а) вимикач може бути встановлений за межами кабіни водія в легкодоступному місці;
б) пристрої можуть вимикатись із зовнішнього боку вантажного відділення;
в) теплообмінник за звичайних умов експлуатації може мати цикл роботи в режимі інерції понад 40 с.
6.6.2. На транспортних засобах, призначених для перевезення небезпечних вантажів, для яких застосовуються знаки небезпеки зразків 1, 1.4, 1.5, 1.6, 3, 4.1, 4.3, 5.1 або 5.2, паливні баки, джерела живлення, повітрозабірники та вихлопні труби, що використовуються для функціонування опалювального пристрою, не повинні встановлюватись у вантажному відділенні. Забороняється перекривати вантажем отвір для випуску нагрітого повітря. Опалювальні пристрої, встановлені у вантажних відділеннях, повинні мати таку конструкцію, яка б унеможливлювала займання вантажу та його нагрів вище 50 град.C.
6.7. Додаткові вимоги до транспортних засобів типів FL, OX та AT
6.7.1. Вимоги, що стосуються цистерн
Вбудовані цистерни, знімні цистерни, контейнери-цистерни, переносні цистерни, елементи транспортних засобів-батарей, багатоелементних газових контейнерів мають відповідати відповідним вимогам частини 6 додатка А до ДОПНВ та вимогам інших нормативних документів.
6.7.2. Кріплення
Кріплення цистерн до транспортного засобу повинні бути такими, щоб витримувати статичні та динамічні навантаження, що виникають при звичайних умовах перевезення. Для автоцистерн, транспортних засобів-батарей і транспортних засобів, які перевозять знімні цистерни, навантаження розраховуються згідно з вимогами ДОПНВ.
6.7.3. Заземлення транспортних засобів типу FL
Металеві автоцистерни, автоцистерни, виготовлені з армованих волокном пластмас типу FL, та елементи транспортних засобів-батарей типу FL повинні з'єднуватись із шасі транспортного засобу не менш як одним електричним кабелем. При цьому необхідно уникати будь-якого контакту, що здатний викликати електрохімічну корозію.
6.7.4. Стійкість автоцистерн до перекидання
6.7.4.1. Ширина опори на ґрунт, яка визначається відстанню між зовнішніми точками контакту з ґрунтом правої і лівої шин однієї осі, має становити не менше 90% від висоти центру ваги завантаженої автоцистерни. Для завантаженого напівпричепа навантаження на осі не повинно перевищувати 60% повної ваги тягача із завантаженим напівпричепом.
6.7.4.2. Автоцистерни місткістю понад 3 куб.м, які реєструються вперше, призначені для перевезення небезпечних рідин або небезпечних вантажів в розплавленому стані та були випробувані під тиском менш ніж 4 кгс/кв.см, повинні відповідати вимогам ДСТУ UN/ECE R 111-00: 2002 "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження автоцистерн категорій N і О стосовно стійкості до перекидання" (міжнародних Правил N 111 ЄЕК) по відношенню до поперечної стійкості.
6.7.5. Захист автоцистерн, транспортних засобів-батарей, транспортних засобів, які перевозять знімні цистерни ззаду
Зазначені транспортні засоби повинні обладнуватись ззаду по всій ширині цистерни захисним бампером. Відстань між задньою стінкою цистерни або арматури (кран, клапан, вимірювальні прилади тощо), що стикається з небезпечною речовиною та задньою частиною бампера, повинна становити не менше 100 мм.
Вимога обладнання транспортного засобу захисним бампером не поширюється на транспортні засоби з цистерною-самоскидом, яка розвантажується через задню стінку, а задня арматура корпусу таких цистерн обладнана засобами, що забезпечують той самий захист, що й бампер.
6.7.6. Опалювальні пристрої
6.7.6.1. Опалювальні пристрої повинні відповідати вимогам пунктів 6.4.6.1, 6.4.6.4 цих Правил та таким вимогам:
а) вимикач може бути встановлений за межами кабіни водія в легкодоступному місці;
б) пристрої можуть вимикатись із зовнішнього боку вантажного відділення;
в) теплообмінник за звичайних умов експлуатації може мати цикл роботи в режимі інерції понад 40 с.
Крім цього, опалювальні пристрої, встановлені на транспортних засобах типу FL, мають відповідати вимогам пунктів 6.4.6.2 та 6.4.6.3 цих Правил.
6.7.6.2. На транспортних засобах, призначених до перевезення небезпечних вантажів, для яких застосовуються знаки небезпеки зразків 3, 4.1, 4.3, 5.1 або 5.2, паливні баки, джерела живлення, повітрозабірники та вихлопні труби, що використовуються для функціонування опалювального пристрою, повинні мати таку конструкцію, яка б унеможливлювала займання вантажу та його нагрів вище 50 град.C.
6.7.7. Електрообладнання
6.7.7.1. Будь-які додаткові елементи електрообладнання транспортних засобів типу FL та їх модифікацій повинні відповідати вимогам, які, залежно від речовин, що будуть перевозитися, застосовуються до електричного обладнання відповідної групи і відповідного діапазону температур.
6.7.7.2. Електрообладнання транспортних засобів типу FL, розміщене у вибухонебезпечних зонах, має бути розраховане на експлуатацію в таких зонах та мати відповідний ступінь захисту.
6.8. Додаткові вимоги до транспортних засобів, призначених для перевезення самореактивних речовин класу небезпеки 4.1 та органічних пероксидів класу небезпеки 5.2, що вимагають регулювання температури
Ізотермічні транспортні засоби, транспортні засоби-льодовики та транспортні засоби-холодильники, призначені для перевезення самореактивних речовин класу небезпеки 4.1 та органічних пероксидів класу небезпеки 5.2, що вимагають регулювання температури, повинні відповідати таким вимогам:
а) конструкція та обладнання повинні забезпечувати підтримання температури у вантажному відділенні не вище контрольної температури, приписаної для речовини, що перевозиться. Загальний коефіцієнт теплопередачі не повинен перевищувати 0,4 Вт/кв.мК;
б) пари речовин чи холодоагента не повинні проникати в кабіну водія;
в) кабіна водія обладнується пристроєм, який дозволяє водію постійно контролювати температуру у вантажному відділенні;
г) якщо при перевезенні небезпечного вантажу у вантажному відділенні може зрости тиск, воно має обладнуватись вентиляційними отворами чи клапанами, які не повинні створювати перешкоди для охолодження;
ґ) для експлуатації холодильного обладнання повинні використовуватись тільки спеціальні незаймисті холодоагенти;
д) конструкція холодильної установки транспортного засобу-холодильника повинна передбачати можливість функціонування в автономному режимі незалежно від роботи двигуна транспортного засобу.
6.9. Винятки
Транспортні засоби, що не відповідають вимогам, поданим у цьому розділі, але відповідають вимогам Правил дорожнього руху, інструкцій заводів-виробників, техніки безпеки і протипожежним нормам, задовольняють умови безпечного перевезення небезпечних вантажів, можуть бути допущені до перевезення небезпечних вантажів до 31 грудня 2007 р.
7. Підготовка водіїв та інших осіб, обов'язки яких пов'язані з автомобільними перевезеннями небезпечних вантажів
7.1. Підготовка водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі
7.1.1. Водії транспортних засобів, що здійснюють перевезення небезпечних вантажів, проходять базовий курс спеціальної підготовки, який повинен в обов'язковому порядку охоплювати щонайменше такі теми:
а) основні нормативні документи, що регламентують перевезення небезпечних вантажів;
б) загальні види небезпеки;
в) шкідливий вплив небезпечних речовин на навколишнє середовище;
г) превентивні заходи та заходи безпеки при різних видах небезпеки;
ґ) дії в разі аварій та пригод (надання першої медичної допомоги, забезпечення безпеки інших учасників дорожнього руху, використання захисного спорядження тощо);
д) маркування, знаки небезпеки (інформаційні табло) та інформаційні таблиці небезпечного вантажу (таблички оранжевого кольору);
е) вимоги до екіпажу транспортного засобу, що перевозить небезпечні вантажі;
є) призначення та використання технічного обладнання транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі;
ж) заборони на сумісне завантаження та заходи безпеки, пов'язані з сумісним завантаженням;
з) спеціальні вимоги до сумісного перевезення небезпечних вантажів та продуктів харчування, предметів споживання та кормів для тварин;
и) загальна інформація стосовно цивільної відповідальності;
і) особливості здійснення мультимодальних перевезень небезпечних вантажів;
ї) обробка та укладання упаковок з небезпечними вантажами.
7.1.2. Водії транспортних засобів, що здійснюють перевезення небезпечних вантажів у вбудованих чи знімних цистернах місткістю понад 1 куб.м, водії транспортних засобів-батарей загальною місткістю понад 1 куб.м та водії транспортних засобів, що здійснюють перевезення небезпечних вантажів в контейнерах-цистернах, переносних цистернах та багатоелементних газових контейнерах місткістю понад 3 куб.м, проходять, крім базового курсу, зазначеного в пункті 7.1.1 цих Правил, спеціалізований курс підготовки з перевезення в цистернах, який має охоплювати в обов'язковому порядку щонайменше такі теми:
а) поведінка транспортних засобів під час руху, включаючи переміщення вантажу;
б) спеціальні вимоги, що застосовуються до транспортних засобів;
в) системи наповнення та спорожнювання цистерн;
г) додаткові перевізні документи під час перевезення небезпечних вантажів у цистернах;
ґ) маркування про проведення випробувань;
д) маркування цистерн знаками небезпеки (інформаційними табло) та інформаційними таблицями небезпечного вантажу (табличками оранжевого кольору).
7.1.3. Водії транспортних засобів, що здійснюють перевезення речовин та виробів 1-го класу небезпеки, проходять, крім основного курсу, зазначеного в пункті 7.1.1 цих Правил, спеціалізований курс підготовки з перевезення речовин та виробів 1-го класу небезпеки, який має в обов'язковому порядку охоплювати щонайменше такі теми:
а) види небезпеки небезпечних вантажів 1-го класу;
б) спеціальні вимоги до сумісного завантаження небезпечних вантажів 1-го класу;
в) маркування транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі 1-го класу, знаками небезпеки (інформаційними табло) та інформаційними таблицями небезпечного вантажу (табличками оранжевого кольору).
7.1.4. Водії транспортних засобів, що здійснюють перевезення радіоактивних матеріалів 7-го класу небезпеки, проходять, крім основного курсу, зазначеного в пункті 7.1.1 цих Правил, спеціалізований курс підготовки з перевезення радіоактивних матеріалів 7-го класу небезпеки, який має в обов'язковому порядку охоплювати щонайменше такі теми:
а) види небезпеки радіоактивних матеріалів 7-го класу;
б) спеціальні вимоги до упаковки, обробки, сумісного завантаження та укладання радіоактивних матеріалів;
в) маркування транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі 7-го класу, знаками небезпеки (інформаційними табло) та інформаційними таблицями небезпечного вантажу (табличками оранжевого кольору);
г) спеціальні дії в разі аварій під час перевезення радіоактивних матеріалів.
7.1.5. Водію після закінчення спеціальної підготовки та вдалої здачі іспиту, що відповідає вимогам ДОПНВ, Державтоінспекцією МВС України видається свідоцтво про підготовку, що відповідає зразку, наведеному в додатку 6 до цих Правил.
7.1.6. Термін дії свідоцтва становить п'ять років. Термін дії свідоцтва продовжується на наступний п'ятирічний період, якщо власник свідоцтва протягом попереднього року, до завершення терміну дії його свідоцтва, пройшов курс перепідготовки та успішно склав іспит.
7.1.7. ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, видане компетентним органом іншої держави-учасниці ДОПНВ, визнається дійсним протягом зазначеного в ньому терміну дії.
7.2. Підготовка інших осіб, обов'язки яких пов'язані з дорожнім перевезенням небезпечних вантажів
7.2.1. Особи, що займаються класифікацією, упакуванням небезпечних вантажів, нанесенням маркування чи знаків небезпеки на упаковки, підготовкою транспортних документів на небезпечні вантажі, пред'явленням та прийняттям небезпечних вантажів до перевезення, наповненням та спорожнюванням цистерн, завантаженням упаковок, що містять небезпечні вантажі, у транспортні засоби або їх вивантаженням із транспортних засобів, завантаженням або вивантаженням контейнерів, перевантаженням небезпечних вантажів, а також особи, іншим чином безпосередньо пов'язані з перевезенням небезпечних вантажів, повинні пройти підготовку згідно з вимогами відповідних нормативних документів.
7.2.2. Після проходження підготовки особі видається відповідне свідоцтво. Перепідготовка персоналу, що бере участь у дорожньому перевезенні небезпечних вантажів, має проводитись у разі значних змін у нормативних документах.
8. Уповноважений (консультант) з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів
8.1. Усі суб'єкти дорожнього перевезення небезпечних вантажів незалежно від форми власності повинні письмово призначити одного чи декількох уповноважених з питань безпеки перевезень небезпечних вантажів (далі - уповноважений). У разі призначення кількох уповноважених їх обов'язки зазначаються письмово. Якщо власник підприємства або підприємець самостійно виконує функції уповноваженого, то в письмовому призначенні немає необхідності.